Brastias? Brastias!
- Arthur... - Væk alle krigerne.
Bed Gawain gå i gang med at træne dem alle med det samme.
- Godmorgen, hustru. - Godmorgen, ægtemand.
Betragter du mig, mens jeg sover? Hvor er du underlig.
Jeg er heldig. Jeg er den eneste, der får dig at se sådan.
Du er en god mand. Hvornår kan vi forlade Camelot?
- Så enkelt bliver det nok ikke. - Leontes...
Du lovede, at du efter brylluppet ville bede kongen om en jordlod.
Leontes! Kongen anmoder om sine krigere.
Jeg forstår. Med tiden skal det nok ske.
Men netop nu skal kongen bruge sin ridder. Det forstår du vel?
Morgenmad.
Skal du ikke ned og spise med ham?
Jeg venter på at blive inviteret.
Måske er lidt vejledning nødvendig.
- Ved Camelot, vi er på vej? - Ja, de ved besked. Her er gaven.
Perfekt til en nybagt brud. Glimrende, glimrende.
Undskyld, jeg spørger, men hvorfor er kongens ridders brud så vigtig?
Som kongens søster bør jeg byde alle velkomne til Camelot.
Især kvinderne. Vi kan give hinanden styrke, og...
- Er alt i orden? - Jeg har det fint.
- Lad mig hjælpe. - Jeg har det fint!
- Er min hest klar eller ej? - Er De i stand til at ride?
- Er du læge eller tjenerinde? - Jeg sørger for, alt er rede.
- Er det her alt? - Ja.
Jeg havde forventet en hær. Har kongen ikke flere mænd?
- Vi rekrutterer. - Hvad slås vi for?
Min træning af jer afhænger af, hvad vi slås for.
Vi slås for alles frihed.
- Ikke min. Jeg er allerede fri. - Hvorfor er du her så?
Man sagde, du var værd at følge.
Så slås vi for folket. For deres udfrielse af kaos.
Ikke mere snak. Vis mig din stil, så jeg kan få dem til at kæmpe som du.
Jeg er klar.
Jeg er ikke sikker på, De er klar, Deres Nåde.
Sparta var det perfekte træningssted. De var dygtige.
- Du er den rette til at træne os. - Godt, vi er enige.
- Du skal vist bruge et nyt sværd. - Et, som passer til en konge.
Kender du smeden Caliburn? Han kan smede et unikt sværd.
- Hvor finder jeg ham? - I skoven, efter hans kone døde.
- Vær forsigtig. Han er lunefuld. - Jeg har ingen problemer med lune.
Beskriv ruten, så finder jeg ham. Men først vil jeg tale med Dem.
Dine følelser for hende ophører nu. Der er ingen fremtid i dem.
Sidste advarsel. Bring ikke vort projekt i fare med vildledt begær.
Træn hårdt. Jeg vender tilbage med et sværd.
Jeg formoder, bryllupsnatten var alt det, du havde drømt om?
Og jeg formoder, du forstår, hvis jeg vil holde det for mig selv.
Naturligvis. Diskretion frem for alt.
Men nu hvor du er gift, bliver du endnu mere eftertragtet.
- Hvad mener du? - Mænd tiltrækkes af det forbudte.
Du må se bort fra alle andre mænds blikke.
At udvise interesse for dem er det værste, en kvinde kan gøre.
Mange kvinders liv er blevet opløst på den måde.
Lad mig hjælpe dig.
Stands.
Vi bør hvile. Giv mig et glas vand.
De er jo syg.
Jeg skal til Camelot. Jeg må tale med pigen.
De er ikke rask nok. Jeg fører Dem tilbage.
Med al respekt... Deres helbred er min prioritet.
De skal hvile. Lad os tage os af Dem.
- Deres Højhed. - Det behøver du ikke at kalde mig.
- Hvad sker der nu? Med os? - Intet.
Jeg har indgået en pagt. Du velsignede ringene.
Jeg har ikke sovet i nat. Jeg lå og tænkte på, hvad han gjorde.
- Er han god? Bedre end mig? - Det her er yderst upassende.
- Jeg vil vide det. - Det har intet med dig at gøre.
På stranden... Det betød noget.
Nej.
Det gjorde det ikke.
Hvis det var tilfældet, tror du så, jeg havde kunnet ægte ham?
- Hvilket menneske ville jeg så være? - Du gav dig hen til mig.
Hvem den person end var, er hun væk nu. Hun er død.
- Og hvad er du så? - Din ridders hustru.
Som er beæret over at tjene dig.
Må det skænke dig rig lykke.
Så er vi hjemme. Nu kan De hvile.
- Nej... Få hende ud herfra! - Nonnen?
Hvordan kom hun ind? Hvem lukkede hende ind?
Få hende ud herfra. Nu!
- Hvad har du gjort? - Få hende ud herfra!
- Hold hende væk herfra. - Det sørger vagterne for.
Nej, ikke vagterne. Sørg selv for, det sker.
Hvem er hun?
Ilden skal brænde kraftigere! Den giver næsten ingen varme.
- De fryser. Lidt hvile vil hjælpe. - Jeg har bare feber.
Naturligvis. Lad os tage os af Dem.
- Pigerne fører Dem til kammeret. - Den kvinde skal væk.
Dit skjold er din bedste ven. Alle jeres skjolde ser gode ud.
Men de er mangelfulde.
Du der. Angrib mig.
Sæt en æg på kanten af skjoldet. En kniv eller et knækket sværd.
Så er skjoldet ikke længere kun et forsvar, men også et våben.
- Du kæmper urent, Gawain. - Det er krig, ikke madlavning.
- Jeg træner gennem eksempel. - Ved at skade dem, du træner?
Hids Dem nu ikke op. Især ikke nu, hvor De ikke har noget sværd.
Jeg behøver ikke et sværd, men en hæderlig instruktør.
En ting mere om skjolde. Hav altid en dolk siddende til nødsituationer.
Dolken er en del af dig. Lad den aldrig forlade dig. Gør den til din.
Så skal du altid finde din egen.
Andre regler om kamp: Fortræng alle følelser. Bevar roen.
Lok fjenden til kamp gennem hans had.
- Fjern bladet fra hans hals. - Jeg kan klare jer begge med lethed.
- Det er bare lidt sjov. - Lav sjov uden min bror.
Du hørte, hvad han sagde. Ingen truer kongen. Ikke i træning, ikke i sjov.
- Tak. - Min fornøjelse, Deres Højhed.
De er omgivet af modige folk.
De har mænd, der vil beskytte Dem.
Det er godt.
Vivian. Jeg skal spise.
- Giv mig mad, masser af mad. - Bør De være oppe?
- De ser ud til at have det bedre. - Det var bare feber.
I morgen rider vi til Camelot og møder Guinevere.
Det gør mig ondt, Morgan. Hun er stadig derude.
Jeg prøvede at føre hende væk, men hun nægtede.
- Hvem er hun? - Min far sendte mig på kloster.
- Hun oplærte mig. - Vil De ikke vide, hvad hun vil?
Behandlede hun Dem ilde?
- Jeg tænker ikke på klostret mere. - Vi ignorerer hende altså?
Jeg skal have mere brød!
- Hvad er der galt? - Deres øjne...
- Det er bare en dråbe blod. - Nej, Morgan. Det er det ikke.
Der er blod overalt...
Hvad gør jeg?
- Hvem er du? - Gawain siger, du kan smede sværd.
- Til dig? - Nej.
Forsvind, før jeg snitter dig fra ende til ædespalte.
- Sværdet er til kongen. - Den nye konge?
Fortæl kongen, at hvis han vil have et af Caliburns sværd -
- må han selv komme og hente det.
Jeg er en mestergrovsmed, ikke en skide bonde på en landsbysmedje.
Alle mine sværd er særbestillinger. De er unikke.
Jeg skal kende hans vægt, hans sving, hans kampstil og hans sjæl.
Jeg kan fortælle dig det hele.
- Står du ham så nær? - Ja.
- Hvem er du? - Jeg hedder Merlin.
Den nye konge sender en troldmand ud efter et sværd.
Du har en troldmands timing.
Kom indenfor, så skal jeg vise dig min magi.
Du og din øvrige husstand. Gå ind på kamrene og lås dørene.
- Hvorfor? - Fordi jeg beder om det.
Du ser forfærdelig ud.
- Er du døv eller bare dum? Gå nu! - Hvis De behøver mig...
- Det gør hun ikke. - Det er fint.
Det er vist ikke fint, vel? Har du kastet op?
Gå. Af sted. Du ved vel, hvordan man går, ikke?
- Rejs dig, mit barn. - Jeg kan ikke!
Lemmerne svækkes.
- Dem havde jeg ikke lige før. - Din krop angribes.
Svar mig ærligt. Har du udført en hidkaldelse, siden du forlod os?
- Har du bedt om noget? - Ja...
- Hvor kunne du være så uforsigtig? - Hvad sker der med mig?
Jeg sagde for længe siden, at din arrogance ville blive dit fald.
- Jeg har kun én ting at lære dig. - Jeg behøver dig ikke!
- Jeg har intet tilbage at lære! - Jo, du har.
- Du må lære at dø. - Nej!
Han er høj, men ikke stærk.
Han kæmper lidenskabeligt, men for impulsivt.
- Sværdet skal være tungere. - Måske har du ret.
Jeg ved, jeg har ret. Jeg var selv en kriger.
Jeg udgød meget blod. Blot rygtet om mit komme tømte slagmarken.
Nu smeder jeg våbnene i stedet for at svinge dem.
Men visse nætter, når vinden hyler...
...mærker jeg stadig lugten af blod i mine næsebor.
Dette sværd... Det er noget særligt.
Smedet af et stykke damascenerstål, der kun findes på Koromandelkysten.
Med den rette mængde kul bliver sværdet næsten uforgængeligt.
Jeg har aldrig fundet den rette balance. Før nu.
Kulminationen på mit håndværk. Alt i forening.
Et nyt sværd til en ny konge. Måske.
Nå, kongens troldmand...
Hvordan føles det, når du bruger dine kræfter?
- Det husker jeg ikke. - Bruger du dem ikke mere?
Hvordan var det, da du stadig brugte dem?
- Som en ekstra følelse. - Er det sandt?
Hvis du har gaven, hvorfor så ikke bruge den? Hvorfor afstå?
Medmindre du er bange?
Nej... Det er mere end det.
Det er fordi, du nyder det.
Hvad gør du?
- Hvor længe har du stået der? - Hvad?
- Hvad så du? - Fjern kniven fra min datter.
- Jeg troede, du boede alene. - Jeg hentede mad. Spiser han med?
Ikke hvis han truer min lille pige. Ved du, hvem det her er?
Den berømte troldkarl Merlin. Excalibur. Excalibur, Merlin.
Jeg laver nok til jer begge.
- Hun er smuk. - Hendes mor døde i barselssengen.
- Det gør mig ondt. - Har du familie?
- Ikke længere. - Kun din konge.
Spis med os. Og så skal vi hvile.
I morgen tidlig får du din konges sværd.
En kriger har brug for søvn. En konge i endnu højere grad.
Jeg kan ikke sove. Men jeg har et spørgsmål til dig.
Om strategi.
Jeg er ikke hærfører, men soldat.
Jeg har læst om krige. Om store strateger. Én ting forstår jeg ikke.
Hvornår indser man, det er tid til at give op og se sig besejret?
Det gør en god kriger ikke. Han slås til døden for det, han tror på.
Men man har jo et valg i det bitre nederlags stund.
- Hvad er det? - Når man ikke har noget at tabe...
Så er tiden inde til at risikere alt.
Prøv ikke at kæmpe imod.
Jeg vil ikke dø. Få mig igennem det her.
Fint. Hold fast i den tanke.
Husk, du kom tilbage hertil af en grund.
- Kronen... - Hvor meget betyder den for dig?
Jeg kan ikke høre dig. Tal! Hvad siger du?
- Alt! - Jamen, så kæmp.
- Du fortjener det, du får. - Far...
Din svage, lille skøge.
Sværg din troskab. Snedige tæve.
Jeg har ikke længere nogen datter.
- Svag. - Besejret af en bastard.
- Svage, lille skøge. - Besejret af en bastard.
- Jeg er ikke besejret! - Du fortjener det, du får. Intet!
Morgan? Morgan?
Hør her. Hvor brændende ønsker du kronen?
Hvor brændende ønsker du at leve?
Et nyt sværd til en ny konge.
Jeg udgød en masse blod.
Det er færdigt. Det bedste, jeg har lavet.
- Næsten uforgængeligt. - Må jeg?
Jeg giver det selv til kongen. Du vil tage æren for mit arbejde.
Nej, men du skal ikke i nærheden af min konge.
God nok til at lave hans våben, men ikke til at stå for hans åsyn?
- Du mærker stadig duften af blod. - Og du bærer stadig trolddommen.
Sværdet bliver hos mig.
Du fremstillede det til kongen. Og jeg vil give ham det.
- Giv mig sværdet. - Tag det.
Tror du ikke, jeg vil kæmpe imod?
- Din familie ville stå for tur! - Tal ikke om dem!
- Hvad har du gjort? - Der skete en ulykke.
- Nej, du slog ham ihjel! - Nej, nej, nej.
- Dræbte du ham for det her? - Giv mig sværdet.
- Du får det aldrig!
Vent, Excalibur! Vær nu sød!
Det var en ulykke!
- Stands, Excalibur! - Hold dig væk!
- Giv mig sværdet. Giv mig det. - Det hører til på bunden af søen!
Kongen skal have sit sværd...
Hold dig væk! Lad mig være i fred!
Bliv, hvor du er.
Rør dig ikke, Excalibur!
Excalibur... Nej!
Excalibur!
Det gør mig ondt...
Stakkels barn.
Morgan...
Hvem er du?
Træk vejret. Langsomt.
Jeg overlevede...
Tag den med ro.
Du tog fejl, da du sagde, jeg ville dø.
- Du blev genfødt. - Fordi jeg er stærk.
- Morgan? - Hold dig væk! Hvad er det her?
Du godeste.
Hvad?
Nej... Nej!
Ikke hende! Hvem som helst, bare ikke hende!
- Stop så. Stop. - Nej! Jeg holder det ikke ud.
Strit ikke imod. Fald til ro.
Inde i hende... Træk vejret.
Træk vejret, træk vejret. Det var godt.
Hvad? Hvad nu?
Jeg kan mærke hende. Jeg mærker, hvad hun føler.
Hun lider.
Der kommer en anden til dig. Guinevere...
Jeg så, du kiggede på hende. Du finder en anden.
- Er det dit moderlige råd? - Jeg beskytter dig bare.
- Søg et andet sted. - Sagde du også det til min far?
Er du klar over, hvor meget der blev ødelagt?
Hvor mange der døde på grund af hans hårdhed? Det må ikke ske igen.
De er sent på den, Deres Højhed.
Du ville kende mine værdier. Her er de.
Når vi må dræbe, gør vi det barmhjertigt.
Vi gør det med bevidstheden om et højere formål. Vi slås for fred.
- En selvmodsigelse. - Nej. Træn kamp, udøv fred.
I kamp opnås ære, beskyttelse, retfærdighed. Striden er ikke et mål.
- Er det alt? - Nej.
Kæmp mod mig. Vind over mig.
Det er helt i orden.
Indse, når I er blevet besejret af en overlegen modstander.
Men giv aldrig op. Giv aldrig op.
End ikke selvom I føler, I har mistet alt.
Og må I kæmpe urent for at ære sagen, så gør det.
Se, dét er en konge, jeg kan arbejde sammen med.
Jeg ved, hvad du er ude på. Det må ophøre.
Jeg er forpligtet over for Leontes. Du er forpligtet over for folket.
- Forpligtelserne betyder alt. - Sig, du har alt det, du vil have.
Jeg så, hvad du gjorde. Jeg er ikke en kamp, du kan vinde.
Jeg stopper, hvis du ser mig i øjnene og siger det.
Jeg er lykkelig. Jeg har alt det, jeg vil have.
Jamen, så er det overstået.
- Længe leve kongen. - Det skåler jeg gerne på.
Tåber.
- Hvad sagde du? - Din mor græd, da hun fødte dig.
Det gælder jer begge. I er så grimme, at I må være brødre.
Kalder du det for et slag?
- Hvorfor er du kommet? - Klostret brændte ned.
Vi blev angrebet. Jeg var den eneste, der overlevede.
Jeg er alene. Det skræmmer mig.
Jeg blev draget hertil, netop som du havde brug for mig.
- Jeg har ikke brug for dig. - Du forlod os for at vinde kronen.
Du har den ikke endnu.
Vivian? Gør en seng klar til hende.
Så langt fra mine gemakker som muligt.
- Hvad er der sket med dig? - Det spiller ingen rolle.
Dit sværd.
Gode gud. Det er jo mageløst.
- Et sandt kunstværk. - Tak.
- Det skal have et navn. - Det har allerede et navn.
- Er det fra Caliburn? - Nej. Han var død, da jeg ankom.
Jeg red mange mil.
Jeg kom til en sø.
Der var tåge overalt.
Jeg måtte gøre holdt.
Da jeg stoppede op, hørte jeg, ud af disen...
...en kvinde, som kaldte på mig. Som en sirene.
Nede fra søen...
...rakte hun armen opad.
Hendes hånd havde et tæt greb om dette sværd.
Jeg tog sværdet og takkede hende.
Hun smilede og gled tilbage i vandet. Og imens...
...sagde hun: "Dette er kong Arthurs sværd."
"Dette er Excalibur."
Tekster: Martin Schiær www.sdimedia.com